Diplomája nincsen, valódi, politikán kívüli munkája sosem volt: ő Jordan Bardella, aki majdnem az elmúlt 200 év legfiatalabb francia miniszterelnöke lett. De a Nemzeti Tömörülés végül csak harmadik lett a választáson, ő pedig az Orbán által szervezett patrióta frakció vezetője Brüsszelben. Portré.
„Az az elméletem, hogy körülnézett a politika világában, és kiszúrta azt a helyet, ahol a legnagyobb eséllyel kapaszkodhat fel a csúcsra” – így jellemezte a Le Monde-ban egykori tanítványát egy líceumi tanár, Chantal Chatelain.
Gyerekkori, vegyes faji hátterű barátai úgy emlékeznek Jordan Bardellára, hogy semmivel sem tűnt ki közülük. Társaihoz hasonlóan rajongott a videójátékokért, mindenekelőtt a Call of Duty-ért, és együtt indítottak egy YouTube-csatornát, ahol elemezték a legújabb megjelenések részleteit. Azt is felidézték, hogy 16 éves korában, a kötelező órák után olvasási és értelmezési gyakorlatokat tartott a bevándorlók gyermekeinek. Csak hogy érthető legyen, mindez alig 12 éve történt.
Nyomát sem tapasztalták annak, hogy különösebb érdeklődést tanúsítana a szélsőjobboldali politika iránt.
Az eltelt valamivel több mint egy évtized alatt azonban szó szerint üstökösként ívelt felfelé a pályafutása, és hetekkel ezelőtt a francia előrehozott választásokon – Marine Le Pen árnyékában – ő volt a kormányfői tisztség legesélyesebb várományosa.
A Nemzeti Tömörülés, amelynek Bardella az elnöke, a választások előtt mért 34 százalékos támogatottságával a legnépszerűbb párt volt Franciaországban. Csak akkor alakítunk kormányt, ha összejön az abszolút többség – fogadkozott Bardella, és semmi kétsége nem volt afelől, hogy a Rassemblement National, rövidítve az RN kerül ki győztesen. Az első forduló őt igazolta.
A várakozásokkal, mindenekelőtt azonban a félelmekkel szemben – a visszalépések jóvoltából – a Nemzeti Tömörülés a második fordulóban nagyon alulmaradt, és csak a harmadik helyre szorult.
A vereség után Jordan Bardella nem lett miniszterelnök, pedig siker esetén az övé lett volna Európa legfiatalabb kormányfőjének címe – az eltelt 200 évben.
A külcsín
Az elszalasztott lehetőség azért is figyelemre méltó, mert a francia választók gyakorlatilag nem sokat tudnak a fiatalemberről azon túl, hogy a legnagyobb szélsőjobboldali tömörülés vezetője.
Az elemi információkkal természetesen tisztában vannak. Jordan Bardella Párizs északi külvárosában cseperedett fel, munkatapasztalatra nemigen tett szert, az egyetemnek hátat fordított, viszont nagyon fiatalon lett Marine Le Pen pártfogoltja, és jóvoltából a párt elnöke.
Az is köztudott, hogy megnyerő, remek a retorikája – egyszóval rendkívül rokonszenves.
Ez a vonzó külcsín, a tartalom, kivált az ideológiai azonban rejtély.
A Seine-Saint-Denis-i környezet – a kábítószer, a nyomor, a törvénytelenség és az ellenőrizetlen bevándorlás – szavai szerint, megviselte.
„Az ott átéltek miatt választottam a politikát, hogy ne az legyen a norma Franciaországban. Mert ami ott történik, nem normális” – magyarázta politikai karrierjét.
Életrajzírói szerint az igazság ennél árnyaltabb.
Két afrikai származású tinédzser tartott hazafelé 2005 októberében, amikor egy járőrautóból igazoltatni akarták őket. A fiúk ijedten elfutottak, és vesztükre egy trafó mellett kerestek menedéket. Áramütést szenvedtek, és a helyszínen meghaltak.
A banlieue-kben, a külvárosokban zavargások törtek ki. Több száz épületet, köztük edzőtermeket, könyvtárakat és közösségi otthonokat gyújtottak fel, nyolcezer járművet semmisítettek meg, és rendőrökre támadtak az utcákon. Egész Franciaországra kiterjedő rendkívüli állapotot hirdettek.
Csaknem 2800 embert tartóztattak le.
Az egyke Jordan akkoriban 10 éves volt, és édesanyjával, Luisával élt egy toronyházban, tizenöt kilométerre attól a helyszíntől, ahol az afrikai származású tinédzserek szörnyethaltak.
Az óvatos
Csaknem két évtized elteltével ezekre a zavargásokra hivatkozva ismételte meg politikai hitvallását, amit eredetileg még 2017-ben tett közzé.
„2005 szelleme lebegi be ismét Franciaországot, ahol az állam a behódolásnak engedve olyan törvénytelen övezetek kialakítását tette lehetővé az egész országban, ahol a bűnözés meg a Franciaország és értékeink elleni gyűlölet vert gyökeret” – írta Bardella 22 évesen kiáltványában.
Egy szomszéd, egy nyugalmazott titkárnő jól emlékszik a fiatal Jordanra.
„Félénk volt, ezért inkább otthon maradt” – idézte Ana Da Silvát a Telegraph.
Sok gyerek randalírozott, gyújtogatott, verekedett, de Jordan nagy ívben kerülte ezeket a helyszíneket. „Túl óvatos volt ahhoz, hogy bármiféle bajba keveredjen. Sokkal boldogabb volt, ha anyukájával ült a számítógépe előtt” – mesélte a szomszéd, aki szerint az idő múlásával a nyurga és ügyes fiú egyre inkább emlékeztette egy fess rendőrre. „Még a farmerja is vasaltnak tűnt” – mondta Da Silva.
Ebben az időben a szülők már rég elváltak. Mindketten olasz származásúak. Az apa nagyanyja, Jordan Bardella dédnagyanyja algériai származású.
A fiút egyedülálló édesanyja, Luisa nevelte fel.
Az apa, Olivier, akkor hagyta el a családot, amikor Jordan még nagyon fiatal volt. Montmorency-be költözött, Párizs szinte legészakibb külvárosába, ahol viszonylag jómódú vállalkozóként italautomatákat forgalmaz. Nála szerezte fia egyetlen, rövidke munkatapasztalatát, amikor egy nyári szünidőben egy hónapig ott dolgozott.
Jordan Bardella nem az otthonukhoz legközelebbi állami iskolába járt, hanem egy, a középosztály körében népszerű, félig magánkatolikus intézménybe.
„A fiatal Bardella a sínek mindkét oldalán megvetette a lábát” – állapította meg Pierre-Stéphane Fort, a Nemzeti Tömörülés elnökének kritikus életrajzírója arra utalva, hogy a gyerek kapott jót és rosszat.
Az oroszlánkölyök
Bardella 2012-ben, alig 16 évesen csatlakozott az akkor még Nemzeti Frontnak nevezett tömörüléshez, miután három hétig könyörgött édesanyjának, hogy engedélyezze belépését a szélsőséges pártba. Azt mondta: Marine Le Pen jobban vonzotta, mint maga a szervezet. Két évvel később már minden idők legfiatalabbjaként ő volt a Nemzeti Front körzeti titkára Seine-Saint-Denis-ben.
A Sorbonne-on beiratkozott földrajz szakra, de feladta, hogy politikai karrierjére összpontosítson.
Az áttörés az életében azok után következett be, hogy udvarolni kezdett Kerridwen Chatillonnak.
Kerridwen Frédéric Chatillon lánya, az apa pedig Le Pen barátja és bizalmasa. Ő mutatta be a fiatalembert a párt vezetésének.
Marine Le Pen azonnal a szárnyai alá vette Jordan Bardellát, és néhány nappal később máris kinevezte szóvivőnek, 2019-ben pedig Bardella volt a párt listavezetője az EP-választásokon, és természetesen bejutott az Európai Parlamentbe. Felrótták azonban, hogy mindig távol maradt a kulcsfontosságú szavazásoktól, nem ismeri a politikai részleteket, ami alkalmatlanná teszi a vezetésre.
Ezzel szemben Le Pen korán felfigyelt arra, hogy a fiatal, feltörekvő politikus a banlieue problémáiról szóló érzékletes beszámolójával nagy szolgálatot tesz a pártnak.
„Oroszlánkölyöknek” nevezte.
Egy médiatréner, aki négy évig csiszolta Bardella megjelenését, ennek ellenére nemigen tudta dicsérni. „Nem sokat olvasott. Nem volt kíváncsi. Egyszerűen magába szívta a Marine által költött nyelvi fordulatokat” – állítja Pascal Humeau.
Saját munkájáról azt mondta: „humanizálnia kellett egy kiborgot”. Szavai szerint rá kellett vennie az embereket, akik egyébként gyűlölték volna Bardellát, hogy felsóhajtsanak, és kimondják: „Hű, fasisztának mily kedves!”
Amikor 2022-ben az elnökválasztáson Marine Le Pen szoros hajrában maradt alul Emmanuel Macronnal szemben, Jordan Bardella lett a megújult Nemzeti Tömörülés elnöke, holott a tisztség várományosa Marine Le Pen korábbi élettársa, az alelnök Louis Aliot volt.
Ebben a minőségében lett 28 évesen a szélsőjobb miniszterelnök-jelöltje, holott kormányzati tapasztalata nincs. A párton kívül sehol sem dolgozott – az apja cégénél tett rövid kiruccanást kivéve –, és egyetemi végzettsége sincs. Korábban elképzelhetetlen volt, hogy miniszterelnöknek nevezzék ki.
A szintén fiatal Gabriel Attal kormányfővel folytatott televíziós párbajban mosolyogva ismerte el: nem olvasta el annak a törvényjavaslatnak a szövegét, amely ellen szavazott.
De nem ez számít. Népszerűsége – Attalhoz hasonlóan – tagadhatatlan. A nők „elragadónak” találják, Le Pen pedig az „oroszlánkölyökkel” vonzóvá tette a pártját a fiatalok körében.
A TikTokon 7,5 millióan nézték meg azt a felvételt, amelyen Jordan Bardella egy cukorkát szopogat el.
Jó minősítést kapott a diplomások, a nyugdíjasok és városlakók körében, akik korábban ellenállók voltak az RN-vel szemben.
A Patrióták
Miután Jordan Bardella a francia választások második fordulója után minden esélyét elvesztette a miniszterelnöki tisztségre, meg kellett elégednie a frakcióvezetőivel.
A Patrióták Európáért, a PfE képviselői csoportját fogja vezetni, amelyet a magyar miniszterelnök alapított Herbert Kickllel, az Osztrák Szabadságpárt elnökével, illetve Andrej Babiš volt cseh kormányfővel azok után, hogy a Fideszt kikosarazta a Giorgia Melonia nevével fémjelzett Európai Konzervatívok és Reformisták, az ECR frakciója. A Fidesz ezt úgy tolmácsolta, hogy amúgy sem kívánt egy frakcióba kerülni egy szélsőséges román párttal, amely szintén az ECR tagja.
A Patrióták – 84 tagjával – mindenesetre napok alatt a harmadik legnépesebb frakcióvá nőtte ki magát az Európai Parlamentben, elemzők szerint az azonban kevés ahhoz, hogy komolyabb beleszólása legyen az uniós politika formálásába a 720 tagú EP-ben.
A PfE messze legtöbb tagját, harmincat a francia Nemzeti Tömörülés adja, így magától értetődő, hogy ez a párt nevezte meg Jordan Bardella személyében a képviselői csoport elnökét is. Némi párhuzam fedezhető fel abban, hogy pártelnökként – Magyar Péterhez és Tisza pártjához hasonlóan – ő is az európai színtéren vállalt munkát.
„A brüsszeli utasításoknak ellenállva, országa szuverenitásának és identitásának védelmében Orbán Viktor a bátorság és a szabadság útját mutatja meg Európának” – jegyezte meg Jordan Bardella tavaly májusban az Instagramon azok után, hogy Budapesten, a Konzervatív Politikai Akció Konferencia, a CPAC keretében ő is találkozott a magyar miniszterelnökkel.
Bardellának – már most látszik – nem lesz könnyű kordában tartani a frakciót. Az olasz Liga által jelölt egyik bevallottan melegellenes, homofób alelnökét, Roberto Vanaccit Bardella saját pártja, az RN próbálja kifúrni a frakcióvezetésből.
Valószínűleg sok zűrt okoz majd még az Eskü és Motorosok listájáról EP-be választott, náci karlendítéséről emlékezetes, szélsőjobbos Filip Turek autóversenyző, aki ellen a cseh rendőrség is nyomoz. Turek „arany apucinak” nevezte Adolf Hitlert, lelkes gyűjtője a horogkeresztes relikviáknak, házát Adlerhorstnak, Sasfészeknek becézi, és saját bevallása szerint mindig 88 liter benzint tankol autójába. A 88 népszerű neonáci kód, az ábécé nyolcadik betűjére, a H-ra utal, azaz a 88, egyszóval Heil Hitler, a náci diktátor üdvözlése.
Jordan Bardella – mint mondtuk – első képviselői ciklusában nem nagyon jeleskedett az Európai Parlamentben.
Most lesz alkalma bizonyítani.